De tre bröderna Stevens: Ett speciellt transatlantiskt band bildat till minne av en fallen D-Dagen soldat
- Av emma
![De tre bröderna Stevens: Ett speciellt transatlantiskt band bildat till minne av en fallen D-Dagen soldat](https://blog.myheritage.se/wp-content/uploads/sites/11/24553238-D-Day-story_753x423_V2-2.png)
![De tre bröderna Stevens: Ett speciellt transatlantiskt band bildat till minne av en fallen D-Dagen soldat](https://blog.myheritage.se/wp-content/uploads/sites/11/24553238-D-Day-story_753x423_V2-2.png)
Sedan slutet av andra världskriget har en vacker och otrolig vänskap kopplat samman familjen till Sylvie Laillier, en fransk användare från Normandie, och en amerikansk familj från Pennsylvania som skickade 3 söner att slåss i kriget. Två av dem, Paul och William Stevens, återvände inte. Den tredje, Donald Stevens, nu 97 år gammal, värnar om detta orubbliga band som förenar dem trots åren som går och ett hav som skiljer dem åt. Till 80-årsdagen av D-Day-landningen den 6 juni har vi äran att berätta deras historia, som Sylvies kusin, Ludovic Adeline, precis har publicerat i en magnifik serie.
Sylvies familj kommer från Saint-Laurent-sur-Mer, en stad i Calvados i Normandie, som gränsar till Omaha Beach. Samma strand har smeknamnet ”la sanglante” (”den blodiga”) på grund av de många män som de allierade förlorade under landstigningarna i Normandie den 6 juni 1944.
En dag 1946 kom ett brev till postkontoret i Saint-Laurent-sur-Mer. Avsändaren var Lillian Stevens, en amerikansk mamma som hade förlorat två söner i kriget. Hennes äldste son, Paul T. Stevens, landade på Omaha Beach och dödades den 19 juni 1944.
”Jag har en son begravd på den amerikanska militärkyrkogården i Saint-Laurent-sur-Mer, Frankrike. Om det finns någon möjlighet vill jag gärna höra från den som vårdar hans grav. Vi får höra att de ofta tas om hand av privata familjer”, skrev hon. I brevet nämnde hon också sin andra son, William, som dödades i kriget i Tyskland den 1 april 1945.
![Mrs. Stevens' letter dated May 23, 1946 and addressed to the postman from Saint-Laurent-sur-Mer (recto)](https://blog.myheritage.com/wp-content/uploads/Letter-from-Ms-Stevens-1946-1.jpg)
Mrs Stevens brev daterat den 23 maj 1946 och adresserat till brevbäraren från Saint-Laurent-sur-Mer (recto)
”Familj bortom alla tvivel”
Sylvies farfar, Charles Olard, var Saint-Laurents brevbärare. Rörd av Mrs Stevens brev beslutade han tillsammans med sin fru Germaine att lokalisera graven och skicka ett brev till den sörjande modern med ett foto av graven. Från det ögonblicket knöts ett extraordinärt band mellan de två familjerna som har varat i 80 år, som fortfarande vårdas idag av familjerna till Charles och Germaine Olards barnbarn och den tredje Stevens-brodern, Donald, som överlevde kriget.
”Jag tror att mina morföräldrar också lade en handfull jord från Pauls grav i kuvertet”, säger Sylvie. ”Än idag, lägger min familj blommor på hans grav.”
”Jag var den tredje sonen i min familj, och med bara fem års mellanrum växte vi upp som trillingar”, minns Donald. ”Jag var den enda som kom tillbaka hem och jag kände mig vilsen och förvirrad över min framtid. Den nya utökade fransk-amerikanska familjen som växte fram 1944 gjorde det gamla ordspråket ”Ibland måste man förlora för att vinna” till verklighet. Vår berättelse är fylld av så mycket kärlek och tillit till varandra att vi är en familj bortom alla tvivel. Jag vet inte om jag är mer amerikansk eller fransk, men jag hävdar dubbel nationalitet, en på papper och en i mitt hjärta.”
I den här videon talar Donald Stevens och hans son Scott om hans bröder och länken som förenar honom med Frankrike. Se den på engelska:
Pauls berättelse
Familjen Stevens kommer från Osceola Mills, en liten stad i Pennsylvania som hade en befolkning på 2 000 invånare år 1940. Tusen av dem gick i krig; 35 kom inte tillbaka. De tre äldsta sönerna, Paul, William och Donald, tog värvning efter varandra när Amerika gick in i kriget.
![The Stevens family in the 1940 U.S. census: Norman and Lillian Stevens with their 4 sons, Paul, William, Donald, and Ronald, and their daughter Lois. (Donald was 13 years old and not 10 as mistakenly stated.)](https://blog.myheritage.com/wp-content/uploads/1940-US-Census-Stevens-family-line-52.png)
Familjen Stevens i 1940 års amerikansk folkräkning: Norman och Lillian Stevens med sina 4 söner, Paul, William, Donald och Ronald, och deras dotter Lois. (Donald var 13 år och inte 10 som felaktigt angetts.)
Paul, den äldsta av syskonen, tog värvning i mars 1943. Familjen Stevens visade stolt upp en flagga med en blå stjärna i sitt fönster som indikerar att en medlem av familjen tjänstgjorde i armén. Det var första gången Paul var borta från sin familj. Efter att han tränat i några månader kom han hem på ledighet innan han åkte till Europa och hans familj märkte att det eksem som alltid plågade honom var helt försvunnit.
![Paul T. Stevens. Fotot är förbättrat och färglagt avMyHeritage](https://blog.myheritage.com/wp-content/uploads/Paul-Stevens-KIA-France-June-18-1944-Enhanced-Colorized-by-MyHeritage.png)
![Paul T. Stevens. Fotot är förbättrat och färglagt avMyHeritage](https://blog.myheritage.com/wp-content/uploads/Paul-Stevens-KIA-France-June-18-1944.png)
Som menig i Company K, 23:e infanteriet, 2:a divisionen, anlände han till Irland i september 1943 och var i England i maj 1944, där hans förband utbildade sig för D-dagen. Han landade vid Omaha Beach den 7 juni 1944. Deras uppdrag var att befria byarna i Normandie; målet: Saint-Lô. Striderna var tuffa, deras förluster var betydande och framstegen var långsamma.
Den 13 juni drabbades Paul och hans grupp av en våldsam tysk motattack vid Saint-Georges-d’Elle. Från toppen av kullen med utsikt över denna by besköt tyskt artilleri de amerikanska trupperna. Detta var den sista byn som Paul gick igenom.
![Paul T. Stevens. dödad 19:e juni 1944 i slaget om Normandie, han är begravd på den amerikanska militärkyrkogården i Colleville-Sur-Mer. Fotot är förbättrat och färglagt av MyHeritage](https://blog.myheritage.com/wp-content/uploads/Paul-Stevens-KIA-April-1-1945-in-Germany-Enhanced-Colorized-by-MyHeritage.png)
![Paul T. Stevens. dödad 19:e juni 1944 i slaget om Normandie, han är begravd på den amerikanska militärkyrkogården i Colleville-Sur-Mer. Fotot är förbättrat och färglagt av MyHeritage](https://blog.myheritage.com/wp-content/uploads/Paul-Stevens.jpg)
På väg till Hill 192 var striderna lika våldsamma. Tyskarna kämpade hårt för att hindra amerikanerna från att ta Saint-Lô. När granater regnade ner över dem tog Paul skydd i ett dike. Han dödades omedelbart. Det var den 19 juni 1944; han var 20 år gammal
Bills berättelse
När han fick veta om sin brors död ville William hämnas honom och skrev en hjärtskärande dikt till Paul som slutar så här:
“He cannot come back
It’s now up to me,
To go where he’s gone
So together we’ll be”
Den blå stjärnan på Stevens fönsterflagga ändrades till guld, vilket signalerade soldatens död, men en ny blå stjärna anslöt sig till den när William lyckades värva sig – trots ett första avslag på grund av en fläck på hans lungor. William fortsatte och gömde till och med en smärtsam fotinfektion som han ådrog sig, och han rekryterades slutligen i oktober 1944.
Han anlände till Frankrike i februari 1945 och gick med i General Pattons 3:e armé. Fötterna gjorde så ont att han inte längre kunde ta av sig stövlarna. Den enkla handlingen att gå var tortyr, men han tänkte inte ge upp ett ögonblick. Han ville fortsätta det som hans bror startade.
![William ‘Bill’ Stevens. Fotot är förbättrat och färglagt av MyHeritage](https://blog.myheritage.com/wp-content/uploads/William-Stevens-KIA-in-Germany-April-1-1945-Repaired-Enhanced-Colorized-by-MyHeritage.png)
![William ‘Bill’ Stevens. Fotot är förbättrat och färglagt av MyHeritage](https://blog.myheritage.com/wp-content/uploads/William-Stevens-KIA-in-Germany-April-1-1945.jpg)
Våren 1945 var striderna intensiva, men de allierade avancerade snabbt mot Berlin. Påskdagen 1944, den 1:a april, när de korsade staden Helmstedt i Niedersachsen på en halvbandvagn, dödades William och fyra andra soldater av en granat. De var alla 19 år gamla. De är begravda tillsammans på Arlington U.S. Military Cemetery.
En ny guldstjärna prydde Stevens flagga, men under tiden hade en annan blå stjärna dykt upp: den tredje brodern, Donald, hade också tagit värvning. 18 år gammal 1945 var han i flottan och skulle skickas till Stilla havet när nyheten om Williams död kom. Donald var fast besluten att slåss, men eftersom hans föräldrar redan hade förlorat två söner skickade armén hem honom.
En ovanlig brevväxling
Lillian Stevens och Germaine Olard brevväxlade fram till Lillians död 1959. Eftersom familjen Stevens inte talade franska översattes varje brev av en fransklärare på den lokala skolan. Familjen Olard kunde lite engelska och en kvinna från deras by hjälpte dem att läsa Lillians brev.
”Denna brevväxling hjälpte min mamma att hantera sin sorg under de sista åren av hennes liv”, säger Donald idag.
![Lillian och Norman Stevens, föräldrarna till Paul, William och Donald Stevens. Fotot är förbättrat och färglagt av MyHeritage](https://blog.myheritage.com/wp-content/uploads/Norman-and-Lilian-Stevens-Enhanced-Colorized-1.jpg)
![Lillian och Norman Stevens, föräldrarna till Paul, William och Donald Stevens. Fotot är förbättrat och färglagt av MyHeritage](https://blog.myheritage.com/wp-content/uploads/Norman-and-Lilian-Stevens.jpg)
Under de sista åren av sitt liv, upplevde Lillian Stevens ångesten av att ha ytterligare en son i armén. Hennes yngste son, Ronald, som nu är avliden, tjänstgjorde i flera år mellan 1955 och 1961.
Efter Lillians död höll familjerna kontakt via post. På Germaine och Charles dotters intiativ träffades dom på riktigt för första gången i USA. Detta var det första av flera besök i USA och Frankrike.
![Charles (1902-1990) och Germaine Olard (1912-1999) och deras barn, cirka 1949. Fotot är förbättrat och färglagt av MyHeritage](https://blog.myheritage.com/wp-content/uploads/Charles-and-Germaine-Olard-and-their-children-Enhanced-Colorized-1.jpg)
![Charles (1902-1990) och Germaine Olard (1912-1999) och deras barn, cirka 1949. Fotot är förbättrat och färglagt av MyHeritage](https://blog.myheritage.com/wp-content/uploads/Charles-and-Germaine-Olard-and-their-children.jpg)
Denna gripande berättelse har precis publicerats som en serietidning av Ludovic Adeline, barnbarn till Charles och Germaine Olard och kusin till Sylvie Laillier. Som pensionerad bokhandlare ville han att yngre generationer skulle förstå uppoffringarna från dem som kom före dem, samtidigt som han firade vänskapen mellan amerikanska familjen Stevens och hans franska familj. Boken har titeln The Three Stevens Brothers och finns på franska och engelska.
”Om du tar dig en titt i serietidningen, så ser du att den är gjord av kärlek. Jag hade aldrig föreställt mig att det skulle sluta med denna färdiga professionella produkt. Det är ganska fantastiskt, säger Scott, Donalds son.
![Första mötet mellan de två familjerna i USA 1975. Norman och hans fru är till vänster och Pierre och Ginette Adeline (Ludovics föräldrar) är till höger, och Donalds son Scott står mellan dem. Fotot är förbättrat och färgerna är återställda av MyHeritage](https://blog.myheritage.com/wp-content/uploads/First-meeting-of-the-2-families-in-the-US-in-1975-Normans-3rd-wifeNormanGinetteLudovics-momScottDons-sonLudovics-father-Enhanced-Color-Restored-1-scaled.jpg)
![Första mötet mellan de två familjerna i USA 1975. Norman och hans fru är till vänster och Pierre och Ginette Adeline (Ludovics föräldrar) är till höger, och Donalds son Scott står mellan dem. Fotot är förbättrat och färgerna är återställda av MyHeritage](https://blog.myheritage.com/wp-content/uploads/First-meeting-of-the-2-families-in-the-US-in-1975-Norman_s-3rd-wife-Norman-Ginette-Ludovic_s-mom-Scott-Don_s-son-Ludovic_s-father-scaled.jpg)
“Efter min mammas första besök året innan hade jag förmånen att träffa Norman Stevens 1976. Det var väldigt gripande, han fick en känsla av att en del av hans söner kom tillbaka genom mig”, minns Ludovic.
Don besöker Normandie
”Jag har återvänt till USA flera gånger”, fortsätter Ludovic, ”men det mest minnesvärda besöket var Dons besök hos oss 2019, för 75-årsdagen av landningen. Han var redan 92 år gammal. Jag tog en militärjeep och la till färgerna på Pauls regemente, ett foto av bilderna av Paul, William och Donald och ett klistermärke som sa ”Veteran ombord”, och vi åkte ut på vägen så. Vi fick uppleva många oväntade möten och äventyr.”
![Donald Stevens and Ludovic Adeline with a photo of Donald from WWII displayed in a street of Saint-Laurent-sur-Mer, in 2019. As his two brothers also have their photo on this avenue, Don dubbed it Stevens Avenue.](https://blog.myheritage.com/wp-content/uploads/Don-and-Ludovic-and-Don_s-photo-from-WWII-in-St-Laurent-Sur-Mer-2019.jpg)
Donald Stevens och Ludovic Adeline med ett foto av Donald från andra världskriget som visades på en gata i Saint-Laurent-sur-Mer, 2019. Eftersom hans två bröder också har sitt foto på denna aveny, döpte Don den till Stevens Avenue.
”Varje gång vi stannade”, förklarar Ludovic, ”bildades en folkmassa och Don började berätta historien om sina bröder och sig själv genom att visa deras foton. Allt eftersom dagarna gick insåg jag att mina barn och barnbarn inte kände till alla dessa detaljer och jag började fundera på hur jag skulle föra den här historien vidare. Eftersom serier är mer tillgängliga för ungdomar, samlade jag hela min samling av foton och förvandlade dem till teckningar.”
![Donald Stevens sitting in the jeep that Ludovic, at the wheel, lovingly prepared, in Normandy in 2019.](https://blog.myheritage.com/wp-content/uploads/Ludovic-Adeline-Don-Stevens-Normandy-2019.jpg)
Donald Stevens sitter I jeepen som Ludovic (vid ratten) omsorgsfullt har preppat, i Normandie i 2019.
Under detta senaste besök i Normandie gav Donald Ludovic den amerikanska flaggan som täckte hans bror Pauls kista samt hans egen marinuniform.
Donald ville väldigt gärna resa i år för att fira 80-årsjubileet av D-dagen och besöka sin bror Pauls grav igen, men vid 97 års ålderl, fick han avstå från det, av uppenbara hälsoskäl. Det är desto viktigare för honom att historien om bröderna Stevens berättas.